![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEipw8VqWMUnocV1BcpUplJuMeNnJFIMGLcWr7iajhMrrqjadrVs6QiwaFsGT9Z5finLPSDFEA88S6HVcUMEm6GdSKTxWxld4cqsh8d07VlFoEcAi246dcxirurUka3FUWgizERxLkc2t_c/s400/IMGP1832.jpg)
Det tar ett tag, en slags invänjningsperiod, innan jag finner nöje i att söka och hitta vårtecken. Rabarberknopparna, älgskiten som tinat fram bakom knuten, spetsmönstret på iskanterna längs sjöstranden, barnen som tar fram cyklarna och ställer undan snowracerna.
Medan det stormar och är ruskväder försvinner snön i allt snabbare takt, och jag kan bara tänka på allt vi inte hunnit, den här vintern också. Skotrarna som knappt använts, längdmilen som blev alldeles för få och fjällturen som inte hinns med. Att jag aldrig lär mig - att nyttja vintern medan den finns.
Men snart blir det bättre. När vi kan börja tänka på vad som ska finnas i trädgårdslandet i år, när tvätten går att hänga ute, när det börjar blomma.
Tills dess unnar jag mig lite oföretagsam depptid.
Så brukar jag tänka om sommaren, allt som jag/vi vill hinna med, att vi måste passa på när vi får möjlighet etc.
SvaraRaderaHuvudsaken på vårvintern är att vi hinner åka slalom några gånger, och det har vi gjort. Kram Katarina :O)
Ha ha ha - då brukar jag tänka: "Bara jag fått bada en gång och hunnit varit till fjälls en sväng, så räcker det fullgott :)
SvaraRadera